Vernier nabízí dvě varianty
čidla kyslíku rozpuštěného ve vodě,
levnější „čidlo ve vodě rozpuštěného kyslíku“ (DO-BTA),
a o něco dražší „Optický senzor koncentrace rozpuštěného kyslíku“ (ODO-BTA),
jehož použití je takřka jen „Plug And play“.
Dnes vám představím variantu
„čidlo ve vodě rozpuštěného kyslíku“ (DO-BTA),
která vyžaduje o něco více nastavení a kalibrace,
a právě to vás dnes naučím.
Zde máme čidlo.
začnu tím, že si nasadím brýle.
První věc, kterou je třeba udělat,
je přidat plnicí roztok (D.O. Filling Solution).
Sejmeme tedy modrou krytku,
kterou ale uschováme, abychom ji později mohli zase nasadit.
jedná se o ochrannou krytku.
Na konci se nachází další uzávěr, který lze odšroubovat,
a právě sem nalijeme plnicí roztok.
Plnicí roztok je dodáván v krabičce,
která obsahuje i malou pipetu.
Nyní nalijete dovnitř 1 mililitr plnicího roztoku
a kdybyste náhodou neměli pipetu k dispozici,
obejdete se bez ní, protože jde jen o to,
nalít dovnitř tolik plnicího roztoku, aby dosáhl
na spodní kraj tenkých vláken uvnitř uzávěru.
Chceme, aby nám přetekl.
Když tedy nasadíte uzávěr zpět na čidlo,
chcete, aby malé množství roztoku přeteklo.
Stačí jedna, či dvě kapky.
Tady jsou. Skvěle.
Opláchnu čidlo.
Sonda je teď připravená na ponoření do vody.
Můžeme ji v téhle chvíli vložit do jakékoli vody,
protože uděláme jen to,
že ji připojíme k rozhraní, zde LabQuest 2.
Zapojím, autodetekuje se,
a takto sondu ponecháme
po dobu zhruba 10 minut, aby se zahřála.
OK, 10 minut zahřívacího času je za námi
a jsme připraveni ke kalibraci.
Na obrazovce LabQuestu klepnu
kamkoliv do červeného obdélníku a zvolím „Kalibrovat“.
A opět „Kalibrovat“.
Princip je takový,
že čidlo vložíme do dvou známých prostředí,
řekneme LabQuestu, jaká prostředí to byla,
a čidlo bude zkalibrováno
a bude vědět, jak měřit naši vodu.
Prvním známým prostředím bude tento roztok siřičitanu sodného.
Ten neobsahuje žádný rozpuštěný kyslík,
Takže toto bude bod nulové koncentrace kyslíku.
Otevřeme,
vyjmeme sondu, lehce opláchneme,
protože to byla naše pramenitá voda.
Velmi jemně osušíme po stranách papírovou utěrkou.
Teď bych ráda upozornila na
měnící se hodnoty napětí zde.
Teď bude hodnota přes 2 volty,
ale jakmile vložím do siřičitanu sodného --
stačí jen ponořit hrot
a podívejte se, co se s napětím děje -- hodnota padá.
Obvykle klesne až někam mezi 0,2 V a 0,4 V.
To vám napoví, že věci pracují správně.
Pokud ne, pak může být třeba vyměnit uzávěr s membránou,
který jsme prve nasadili.
Jejich životnost je omezená.
Pokud se čidlo používá poměrně často,
mění se obvykle zhruba jednou za semestr.
Pokud se používá méně často, mělo by stačit jednou za rok.
Nejsou ale nijak nákladné.
Jeden navíc vám také spolu s čidlem dodáváme,
ale časem si asi budete chtít doobjednat další. (objednávkový kód MEM)
Naše hodnoty zatím klesly někam
na 0,37 V, jak vidíme zde, což je perfektní.
Pokud tomu tak není, zvažte pořízení nového uzávěru.
OK, hodnoty jsou stabilní.
Jako 1. hodnotu „Hodnota 1“ vložíme našich 0 mg/l.
Prostě stiskneme 0 a pak „Uchovat“.
teď se mne zeptá na známou 2. hodnotu.
Opláchnu tedy
Je třeba opláchnout velmi důkladně.
Nechceme aby nám na čidle zůstaly jakékoliv zbytky siřičitanu.
Osuším.
Tohle dám stranou.
A nyní, druhým kalibračním bodem bude nasycená voda.
Jenže nasycenou vodu získáte jedině tak,
že ji necháte den nebo déle probublávat kyslíkem.
Proto namísto nasycené vody uděláme
malý podvod s vzduchem nasyceným vodou.
Ten připravíme takhle.
Na dno lahve dáme trochu destilované vody.
Vložíme do lahve čidlo.
Tato lahev je s čidlem dodávána také.
Nasadíme víčko lahve na čidlo,
a umístíme do lahve.
Vytváříme tedy vlhké prostředí,
sytou páru, a sonda je umístěná
těsně nad hladinu vody tak,
aby se nedotýkala.
A znovu zkontrolujeme napětí.
Zvýšilo se z 0,3 někam k 2,4 V.
Ještě se ustaluje,
ale jsme blízko.
Necháme tedy pokračovat, aby se hodnoty ustálily
a mezitím zjistíme, kolik mg/l bychom měli zadat.
Jde o 100% sytou páru, ale to nám neříká mg/l.
Hodnotu najdeme v brožuře dodávané s čidlem.
Otevřu na stránce s tabulkou…
a vyhledám, že pro tlak vzduchu, který je 760 mm Hg
-- to jsem změřila, než jsme začali --
a pokojovou teplotu, kterou znám, je to 21 °C.
máme přesně 9,00 mg/l.
Takže hodnotu vložím, 9,00.
A uložit: „Uchovat“.
Jsme zpět na kalibrační obrazovce.
A uděláme ještě jednu věc, dokud jsme zde:
Jde o vlastnost mnoha sond,
o které řada lidí neví,
takže je dobré se o ní dozvědět.
Na horní liště obrazovky je pět záložek.
Jedna z nich se nazývá „Úložiště“.
Klepněte na záložku a objeví se tlačítko,
které říká „Uložit kalibraci do senzoru“.
Tím uložíme, co jsme právě vytvořili,
a čidlo si bude nastavení pamatovat.
Ať už ho odpojíme, přesuneme na jiný LabQuest,
nastavení zůstane zapsané v elektronice čidla.
Klepnu na tlačítko.
Oznámí, že bude ukládat kalibraci,
v pořádku, to chci, klepnu na OK.
A je hotovo.
Ještě jednou stisknu OK a vrátím se na hlavní obrazovku.
Kalibrace je tedy hotová a uložena.
Vyjmu z lahve.
A teď už můžu doopravdy měřit.
Tady mám vodu.
Když do ní čidlo vložím, chvíli podržím v klidu
a podíváme se na obrazovku LabQuestu,
uvidíme, že údaj setrvale klesá.
To je normální, protože přímo na povrchu čidla
je spotřebováváno malé množství kyslíku k vlastnímu měření.
Co uděláme - jde o zanedbatelné množství,
takže neovlivní měření,
pokud budeme zvolna míchat.
A když zvolna mícháme
a pozorujeme údaj na obrazovce LabQuestu,
tak se časem ustálí.
OK, zdá se, že máme 8,1.
To je množství rozpuštěného kyslíku v mém vzorku.
Kdybychom chtěli spustit časové měření,
mohli bychom také,
ale často jen chceme jednorázově vědět,
množství kyslíku a to už máme.
Závěrem, použití čidla rozpuštěného kyslíku Vernier není obtížné,
jen vyžaduje několik úkonů při přípravě a kalibraci.
Pokud jste přišli o brožuru
a nemůžete najít množství rozpuštěného kyslíku v sytém roztoku,
můžete ji stáhnout z našich webových stránek.
Hodnoty také najdete v jakékoli z knih od Vernieru,
ve kterých je čidlo používáno.
Pro jakékoli další informace
o čidle rozpuštěného kyslíku Vernier
navštivte naše webové stránky
www.vernier.cz