Dnes vám představím zákaloměr (nefelometr) Vernier TRB-BTA a jeho použití s LabQuestem 2.
Zákaloměr Vernier je často používán při měřeních kvality vody,
kde jej využíváme k měření kalnosti vzorku.
Kalností myslíme zjištění, jak „mlhavý“ je vzorek vody
a kolik částic je v něm rozptýleno,
což nám dává představu, jak je čistý, jaká je kvalita vody.
Kalnost měříme v standardizovaných jednotkách NTU, což je tzv. nefelometrická jednotka kalnosti.
První, co musíme se zákaloměrem udělat, je připojit jej k LabQuestu 2.
Poté, když je zákaloměr k LabQuestu 2 připojen, pak pokud máte velmi, velmi čirý vzorek,
bude třeba přístroj nechat asi 5 minut zahřát.
Máte-li zakalenější vzorek vody, stačí mnohem kratší zahřátí.
První úkon je kalibrace čidla.
Ke kalibraci čidla slouží standard 100 NTU, který je k čidlu dodáván.
To bude náš první kalibrační bod.
Potom použijeme dodávanou kyvetu s destilovanou vodou
jako druhý kalibrační bod.
Chceme-li kalibrovat, klepneme na obrazovku měřáku,
a vstoupíme do režimu kalibrace. Pak klepneme na „Kalibrovat“.
První, co budeme měřit, je vzorek 100 NTU.
Měli bychom jej zhruba čtyřikrát opatrně převrátit, abychom měli jistotu, že je standard rovnoměrně rozptýlen.
Nechceme se vzorkem ale třepat, protože tak by se v něm mohly objevit bublinky.
Ty by mohly ovlivňovat měření. Také jsem se mohla dotknout lahvičky,
takže odstraníme všechny otisky prstů pomocí tkaniny, která nepouští vlákna.
Pak umístíme lahvičku do zákaloměru.
Ujistíme se, že je šipka na lahvičce se vzorkem zarovnána se šipkou na vnitřku čidla.
Zarovnáme tedy šipky, vložíme vzorek,
zavřeme víko, počkáme, až se napětí stabilizuje, a vložíme 100 jako známou hodnotu.
Druhou hodnotou bude nula, což je destilovaná voda.
Vezmeme prázdnou lahvičku dodávanou k čidlu
a naplníme ji tak, že se meniskus právě dotýká horní hrany bílé čáry na lahvičce.
Znovu, otřeme lahvičku, abychom odstranili otisky prstů.
A pak opět vložíme lahvičku do čidla tak, aby byly šipky na lahvičce a čidle zarovnány.
Zavřeme víko a vyčkáme, až se stabilizuje napětí.
Až se napětí stabilizuje, vložíme nula do pole pro známou hodnotu a klepneme na „OK“.
Často je takovéto měření prováděno mimo třídu.
Je proto doporučeno, abyste, pokud chcete kalibrovat,
kalibrovali ve třídě či laboratoři předtím, než půjdete ven.
Pak si můžete uložit kalibraci přímo v senzoru,
takže bude zapamatována, až půjdete měřit.
Kalibraci uložíme na kalibrační obrazovce. Klepneme na „Úložiště“,
„Uložit kalibraci v senzoru“, „OK“ a ještě jednou „OK“.
Kalibrace je nyní uložena v čidle a nemusíte venku znovu kalibrovat.
Při měření vzorku je třeba dbát na to,
že i venku je třeba zákaloměr umístit na plochý pevný podklad,
tak zaručíme přesné měření.
Znovu, stejně jako s nulovým standardem,
naplníme po horní hranu tak, aby se jí meniskus právě dotýkal.
Tento vzorek jsem odebrala z jednoho z mnoha akvárií, která tu máme,
a už nějakou dobu volně ležel.
Znovu jej několikrát obrátím, abych rozptýlila částice uvnitř.
Také znovu otřu otisky prstů z lahvičky tkaninou, která nepouští vlákna.
Opakuji, netřepeme lahvičkou, aby se nám v ní neobjevily bublinky.
Opět zarovnáme šipky na lahvičce a na senzoru.
A nyní téměř okamžitě odečteme číselný údaj,
protože jakmile je vzorek v klidu, všechny částice si začnou sedat na dno,
což ovlivní měření a dá nám nepřesnou hodnotu.
Máte-li nějaké další otázky týkající se zákaloměru, navštivte www.vernier.cz/TRB-BTA.